Jag tror att jag har hittat en ersättare till Joseph. Hur ser jag ut?
Som alla andra.
Du drog ut mig ur bussen efter kraschen vid Lexington och 53:e.
- Varför blev du ambulansförare? - Jag ville rädda liv.
Du var precis vad jag hoppades på.
Hej, jag behöver en akt. Vad lyssnar du på?
Jag pratat med mig själv.
Seriöst, vad är du? En vampyr? En utomjording? Ett statligt experiment?
Jag såg en tjej på Youtube som inte kan känna nån smärta.
Jag har inte sagt nåt. Gretchen är inte fienden, hon är den enda vän jag haft.
Jag ska själv reda ut det här.
Jag är trött på att ljuga.
Vill du dela rum med mig?
För avslutningen.
Druckit lite för mycket?
Ner på marken! Händerna bakom huvudet! Lägg dig ner, nu!
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator, memnock och St1gge
www.SweSUB.nu - För bättre texter
Se upp. - Akta ryggen, Lydia.
Mrs Comeys makalösa blåbärsvåfflor. Det här är min favoritdel av dagen.
Den var full av möjligheter... innan bråkmakarna började jaga oss.
Men framförallt...vill jag vara med er.
Man ska be vid matbordet, men varje morgon tackar jag himlen och jorden...
...för vår familj.
Tyvärr har Josephs död lämnat ett tomrum. Cirkeln är bruten.
Men jag känner att vi är på väg att fylla det.
Det finns vilsna lamm där ute. De är som oss, men de gömmer sig. Ensamma.
De låtsas vara nåt de inte är. Det är sorgligt, patetiskt.
De behöver det vi har: förståelse, villkorslös kärlek, en familj, tillit.
Vi kan inte neka nån det.
I dag är en viktigt dag för vår familj, och för en av dem också.
För vid dagens slut... är bordet fullsatt igen.
Ät nu.
Jag måste bara fråga, vad ler du så brett åt?
- Det här... Det här är häftigt. - Att dricka chokladmjölk?
Nej, jag...på college. I en matsal med min nya rumskamrat.
Inga prickskyttar som skjuter på mig, inga seriemördare som jagar mig...
- Ja, tråkighet kan vara upphetsande. - Jag har sökt ett normalt liv länge nu.
Nu har jag äntligen hittat det. Fast chokladmjölken är fantastisk.
Men här och nu...finns mängder av möjligheter. Jag kan vara vem som helst.
Claire Bennet... Du kan inte alltid fly från ditt öde.
Jag är Becky Taylor. Jag är från din mammas kvinnoförening.
- Var din mamma med i en kvinnoförening? - Ja, det var hon.
- Föreningen har inte hört nåt från dig. - Jag är inte en sån tjej.
Det var inte jag heller i början. Öppningsmötet är i dag.
Kom förbi och träffa tjejerna. Du binder dig inte till nåt.
Hon måste nog tacka nej.
Bra! Då ses vi där.
Var det inte det här vi pratade om?
Mamma är nog fortfarande vän med dem.
Det är bara en ursäkt för dem som inte kan skaffa egna vänner.
Hon sa att man inte binder sig till nåt. Vad spelar det för roll?
De kommer att ersätta dig med Stepford-Claire.
- Om jag inte går ensam, då? - Ja! Nej, inte en chans.
Snälla? Snälla rara? Jag blir din bästis.
Jag bjuder på mjölkchokad.
Vad ska Stepford-Gretchen ha på sig?
Kapten Lubbock? Jag är dr Gibson. Madeline.
- Var är dr Verheiden? - Pensionerad.
Jag har hjälpt dr Verheiden i tre år. Jag är specialiserad på psykopati...
Hur många riktiga jobb har du gjort?
Med eller utan det här?
- Vem är han? - Ingen aning. Det har inte han heller.
Vi hittade honom igår. Smutsig, blodig och med skotthåll i jackan.
Han kan inte ens sitt namn.
- Minnesförluster kan vara komplicerade. - Låt mig förenkla det.
- Stämpla den här som galen. - Vi får inga stämplar.
Jag måste prata med honom.
Hej. Jag heter dr Gibson. Jag är här för att hjälpa dig.
Kan du berätta vad du heter?
- Jag... - Det har vi hört förut.
- Start och stopp. - Mest stopp. Vad tror du?
Det kan vara afasi.
- Huvudslag kan leda till hjärnskador. - Han var så här när vi hittade honom.
Kan du berätta vad som har hänt?
Jag var... Jag var...i...
...skogen.
Vilse.
Sen blev jag...
Ta den tid du behöver.
Jag gick... och nu är jag här i det här rummet.
I det här lilla rummet, och jag...
- Kan du låsa upp handbojorna? - Nej, han är en galning.
Kan du lämna nycklarna när du går ut?
Vi tvättar av dig, ger dig lite kläder och nåt att dricka.
Jag ska hjälpa dig, så gott jag kan.
Hjälpa dig att minnas vem du är. Få bitarna på plats. Jag lovar.
Emma... Jag skulle vilja prata med dig om i går.
Ser du fortfarande saker med färger?
- Jag har funderat mer på det. - Du tror att det är synestesi.
- Att jag ser ljud i färger? - Det kan vara en konversionsstörning.
- Det kallades tidigare... - ..."Hysterisk blindhet".
Jag tror att du börjar förstå det här.
Följer du upp alla dina patienter på det här viset?
Bara de som råkar vara min dotter.
Jag har insett att jobbet tar för mycket tid.
Många har sagt att jag stänger ute andra människor.
Försiktigt, det är varmt.
Så nu försöker jag gottgöra det, med början med min familj.
- Som i alla fall kom. - Du ringde väl Nathan?
Ja, ett par gånger. Jag tänkte om...
Du pratade inte bara med medhjälparen? Hon är ett svart hål för meddelanden.
Kan vi bara fokusera på mig en stund, mamma?
- Vet du ens vad jag gör? - Ja, du gömmer dig härinne.
Du arkiverar saker, en briljant hjärna går till spillo.
Det är förnedrande att arkivera.
- Var allvarlig. - Det är jag.
När du behöver filerna som mest...
...bli inte förvånad om de försvinner.
Jag ville bli sjukvårdare, och rädda många människor...
Mamma?
Ja, du har rätt. Nathan kommer att klara sig bra.
Vi kan väl... Fortsätt med vad du sa. Börja om.
- Det tänker jag inte göra. - Var det inte viktigt?
Jag sprang på Kaufman. Han sa att du kunde-
-börja om din specialistutbildning om du vill.
Han har alltid tyckt att du skulle bli en bra doktor.
Jag kan inte prata mer om det här.
Det har gått sex år. Sluta skylla på dig själv för Christophers död.
Du måste sluta sörja och ta tillbaka ditt liv, Emma.
Jag sörjer inte, jag... gömmer mig inte! Jag är ingenting!
Emma.
Jag måste dra. Jag måste till jobbet.
- Jag tror att jag stannar ett tag. - Okej.
Nathan kanske bara är sen.
Det var kul att träffa dig.
- Ja? - Du jobbar alldeles för mycket.
Hej då.
Och sen 1924 har det varit vår uppgift att befolka det här huset...
- Vi är sena. - ...med kvalité och integritet.
Det är här ni kommer in.
Vi vill lära känna er alla. Vilket tar mig till min favoritdel...
L-K-S-D. Lära-Känna-Snabb-Dejting.
Alla tjejer på min högra sida tar stolarna till höger.
Och alla tjejer på min vänstra sida till vänster.
- Ska vi dra? - Nej, normala tjejer gör väl det här?
Det läskigaste som hänt mig? Räknas det här?
Mamma föder upp hundar till utställningar. Ingen pojkvän...
Min pappa jobbar för regeringen.
Det är mer som en rad av... inga pojkvänner.
- Hobbys... - Du var hejaklacksledare, va?
- Hur visste du det? - Gretchen sa det.
- Jaså? - Så ni kommer från Texas?
Sista rundan, mina damer!
- Det känns som att jag känner dig. - Låt mig gissa, Gretchen?
Hon är riktigt häftig. Hon är väldigt...vass.
Ja.
Du blev nästan...mår du bra?
Vänta lite! Vänta! Mår du bra?
Du blev nästan påkörd av en...
Det var...du blev nästan påkörd.
Det var så lite.
Kom igen!
Kan du ge mig den?
Vem är det? Den nya familjemedlemmen?
- Varför är du så intresserad? - Du använde min kropp för att hitta honom.
Är det Petrelli? Nakamura?
- Strauss-kvinnan? Collegetjejen? - Claire Bennet.
Är det hon?
- Du vet inte, eller hur? - Nej, det gör jag inte.
Men jag kände nåt. I mig, i jorden.
- Men dammet har inte lugnat sig än. - Det är en chansning.
Lova oss saker baserat på en känsla.
Jag är medveten om riskerna. Men belöningen gör det värt det.
Vi har många släktingar där ute. Många kandidater.
- Många frön planterade. - Vem kommer att vara först?
Jag förmodar att vi får vänta och se.
Har du sett min vita tröja, den är ryschig och...
- Den ser precis ut så. - Ja...får jag låna den här?
Nej, jo... Varsågod.
Är du säker, för "varsågod" lät lite besvärat och jag kan bara ta av den.
- Nej, var inte löjlig. Du passar i den. - Tack.
Jag ska bara gå på toaletten så drar vi sen.
Vi är på väg dit nu.
Är du redo?
- Är allt bra? - Ja.
Du kan väl gå i förväg så kommer jag senare.
Nej, jag kan vänta.
Oroa dig inte. Vi ska väl träffa folk vi inte känner.
- Jag känner ju dig redan. - Visst.
Jag ska ut och träffa folk jag inte känner. Vi ses.
- Det är fantastiskt. Vad är det? - Te.
- Har du aldrig druckit te förut? - Jag har aldrig haft någonting.
Allt känns så nytt.
Det är som att jag känner allting för första gången.
Varmt. Och det här...
Det är kallt. Jag känner till sakerna, orden, känslorna.
Men jag förstår ingenting av dem. De är där och sen borta. Det är...
Skrämmande?
Det är väldigt skrämmande.
Men även...vackert.
Allt är överväldigande vackert.
"Jamais vu". Motsatsen till "deja vu".
Det är ganska vanligt vid minnesförlust. Det är bra nyheter.
- Hur kan det vara bra nyheter? - Jag tror att nåt traumatiskt hänt dig.
Du har blockerat det. "Du" är fortfarande där inne.
Jag vill prova en minnesövning. Blunda och berätta det första du ser.
- Inget, det är svart. - Slappna av och var dig själv.
- Tickandet är störande. - Vad menar du?
Klockan och ditt armbandsur... Går inte likadant.
De tickar vid olika tidpunkter. En är snabbare, mycket snabbare.
Den har gått för fort i åratal. Jag hade tänkt fixa det, men hur...?
Hörde du det?
Tickandet är bra. Det är ditt under- medvetna. En ledtråd till det förflutna.
- Vi försöker igen. - Kan vi träffas i hallen?
Jag kommer strax tillbaka.
Vi fick svar på fingeravtrycken. Vi har ett ID.
Färger. Såg du dem också?
Du kan inte... Du är döv.
Kan du läsa på läppar? Jag måste ha fått din förmåga ute på gatan.
- Förmåga? - Är det här nytt för dig?
Det finns människor som har förmågor.
De kan flyga, teleportera och läsa tankar.
Ibland brukar jag missförstå. Kan du...?
- Det där är vansinnigt. - Är det?
- Oj. - Ganska otroligt, va?
- Varför just jag? Varför nu? - Det vet jag inte.
Vi kunde kanske äta lunch i morgon. Lista ut det.
- Så kommer du ut från arkivrummet. - Jag gillar arkivrummet.
- Nej, jag menade inte... - Det är okej.
- Claire! - Hej.
- Jag trodde du fick kalla fötter. - Nej, mina fötter rostas här inne.
Det var trevligt att träffa tjejerna.
Det är bra att expandera mitt sociala venndiagram, till flera cirklar.
Varför sluta nu?
- Kara! Claire Bennet, Kara Hayback. - Vi träffades vid GPP...?
- Ni har båda varit hejaklacksledare. - Du också?
Jag hade verkligen stämningen.
Det låter dumt, men jag avskydde hela hejaklacksgrejen.
Inte alls. Jag gillade bussturerna och kakförsäljningen.
- Jag var snygg på affisch, men fotboll... -...är meningslöst och tråkigt.
- Var det därför du slutade? - Nej, jag bara... Se upp!
- Händerna på bordet, handflatorna nedåt. - Var är dr Gibson?
- Jag skickade hem henne. - Nej, hon skulle, hon kom för att...
Hon skulle ta reda på vem du var. Men nu vet vi det, Gabriel. Du är urmakaren som-
-mördade sin egen mamma. - Sa du urmakare?
Jag sa även "mördare" och "mamma". Händerna på bordet.
Jag har inte gjort nåt fel. Jag skulle aldrig döda min mamma.
- Vad gör du? - Jag ska använda förhörsrummet-
-till att förhöra. Du ska erkänna hur du dödade din mamma.
- Jag har inte dödat nån. - Du ska kastas ner i ett hål för evigt.
EFTERLYST FÖR MORD
- Vad gör du? - Du lovade att hjälpa mig.
Du lovade. Du skulle hjälpa mig.
- Det var inte jag som gjorde det. - Det sa jag aldrig.
- Men du tror det, eller hur? - Det var bara du som var där.
- Varför skulle jag göra nåt sånt? - För att jag fick nya vänner-
-och för att visa alla hur knäpp jag är. - Vet du hur löjligt det låter?
Jag såg sakerna du hade tittat på mig om i din dator.
- Varför snokade du i min dator? - Det gjorde jag inte.
- En bok ramlade ner och jag såg det. - Bad boken dig att rota i mina saker?
Ja, det gjorde den!
Jag googlade på dig. Det är väl inget.
Jag såg det om Annie också.
Kan du helt ärligt säga att du inte hade nåt med det att göra.
Det som hände dig har verkligen orsakat dig problem. Du är paranoid.
Paranoid? Nej, paranoid är... det här är ett mönster.
Grejen med Annie, olyckan ikväll, datorn...snabbdejtingen?
Pratade du om mig mycket?
Jag blir nervös när jag pratar om mig själv. Du är mer intressant.
Jag ville bara ha ett normalt liv. Och jag litade på dig!
Jag dödade inte Annie. Jag trakasserar dig inte.
Okej, lite då... Men det är inte vad du tror.
Det är bara det...
Jag är kär. Jag är kär i dig.
Säg nåt.
Claire Bennet. - Gretchen Berg.
Acceptera det här budet för att bli medlemmar i Psi Alpha Chi systerskapet.
Det är lite sent att ta ut vinsten i förskott.
Säger du.
- Ingenting. - Ingenting.
Hej, Rebecca.
Jag saknar "budkvällen", farbror Samuel.
De klarar sig säkert utan dig en kväll.
Jag ville kolla med dig hur det går med Claire Bennet.
Vi är systrar nu.
Gör du allt för att isolera henne? Knuffar du henne i rätt riktning?
Det känns som att jag gör det hela tiden.
- Varför slutade du? - Det låter dumt, men jag-
-hatade att vara hejaklacksledare.
Jag gillar bussturerna och kakförsäljningen. Men fotboll, det är...
Meningslöst och tråkigt.
- Var det därför du slutade? - Nej, jag bara...
Se upp!
Jag såg inte att du lämnade festen.
Du är väl fortfarande där.
Och du har lämnat fönstren öppna.
Hon är väl inte på väg hit?
Nej. Det är inte hon, inte än. Men ditt damm har nog äntligen lagt sig.
Gå tillbaka till universitetsområdet, Rebecca.
Vi verkar vara redo.
- Jag är ingen mördare. - Du är en kidnappare-
-och du spöade en hel stad på nåt sätt.
Han skulle kasta mig i ett hål. Ingen tror på mig förutom du.
- Jag känner inte ens dig, Gabriel. - Nej, det är inte mitt namn.
Jag sluter mina ögon, men det känns inte som mig.
Men det låter som dig.
- Urmakare? - Jag vet! Jag hörde tickandet.
Jag vet att jag inte är nån mördare.
Du vet det.
Du har rätt.
- Vad sysslar du med? - Om du inte är nån mördare-
-dödar du inte mig. Ta bilen om du vill.
- Nej, jag behöver din hjälp. - Du känner inte ens mig!
- Jag känner inte ens mig själv. - Ange dig själv.
Låt polisen ta reda på vad som hände din mamma.
Jag vill se dina händer. Nu!
Gör som han säger.
Han lämnar över sig själv. Lägg ner era vapnen.
- Vad fan var det för nåt? - Jag vet inte.
Iväg med dig. Spring!
Spring!
Så mycket för mänsklig förening.
- Peter Petrelli? - Hiro.
Hiro!
Det är okej, min broder. Du är säker här.
Var exakt är "här"?
Hemma.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator, memnock och St1gge